Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
З чого ж почати?
Якщо чесно, я гадаю,
що я той, ким я є, завдяки своєму походженню.
Етернія — світ безмежної краси.
Там є все, що існує лише в легендах та оповідках на ніч.
На Етернії це реальність.
Грифони, дракони, тигри, що говорять,
зачаровані ліси, вогняні пустелі, острови в небі. Що завгодно.
Я не під кайфом, чесно.
А ще є замок Сірого Черепа.
Мій тато якось сказав, що Етернія — серце космосу.
А Сірий Череп — серце цього серця.
І серце серця...
серця — це сила Сірого Черепа.
Кажуть, вона здатна зробити людину могутньою, як бог.
З міркувань безпеки цю силу заховали у вмістилище.
У давній меч, який назвали мечем Сили.
Знаю, але це вони так вирішили.
За легендою, коли Етернія переживатиме скрутні часи,
з'явиться герой, що вправно володітиме мечем
і рубатиме ним,
аж дух перехоплюватиме.
Доти меч зберігатиметься в замку
під пильним наглядом Чародійки,
розумної, давньої
і трохи лячної, якщо чесно. Але вона прикольна. Серйозно.
Сотні років Сірий Череп перебував під захистом моїх предків.
Я походжу з доволі славетного роду героїв.
Шанованих, сильних, безстрашних.
Мамо, я не хочу битися.
Вони всі більші й сильніші за мене.
І в мене погана координація.
- Дурниці! Хто тобі таке сказав? - Крінджер.
Це правда. Він найменший і найслабший.
Дивно, що він ще жодної кістки не зламав і не загинув.
То що має робити принц замість тренування?
Не знаю, я б краще відпочив і погрався з Крінджером.
Іди. Я знайду клубок ниток і не нудьгуватиму.
Допоміг, називається.
Мені обов'язково йти?
На тренування. Негайно.
Увага, майбутні звитяжці Етерноса.
Переможеним не ставлять пам'ятників,
вулиці не називають на честь боягузів
і парадів на честь зусиль не влаштовують.
Ця земля, палац, усе ваше життя
існують завдяки чоловікам і жінкам, які вигравали битви.
Як Зброємайстер короля, я виграв багато боїв.
Тому ми всі тут.
Я рятував дупи ваших матусь і татусів.
Рятував дупи ваших сусідів. Рятував дупи матусь і татусів сусідів.
Це чимало дуп. Словом, я бився за вас,
а тепер ви битиметеся для мене з блискавичною реакцією,
прицільним оком і тріумфальними м'язами.
І цим.
Хтось знає, що це?
Це кийок.
Дякую, що пояснив очевидне.
Ще хтось?
Тіло!
Зброя.
Молодчина.
Це ваша зброя. Вона є продовженням вас.
Оберіть партнера. Озбройтеся.
Я хочу бачити великі яскраві синці.
Хочу бачити закривавлені носи. Хочу бачити надщерблені зуби.
До роботи. У вихідне положення.
- Діано, хочеш... - У бою ти б двічі помер.
- Адаме. - Очі догори!
Як б'єш у лице, дивися суперникові в очі.
Парируй, бо вдарю сильніше.
Може, сядемо і поговоримо?
Адаме, бийся, як можеш.
Добре. Тіло.
Що ти за подруга?
Подруга, яка тебе поб'є.
Дункане.
Як там наші новобранці?
Дуже старанні, сір.
Усі?
Не танцюй, Адаме.
- Годі. - Удар мене!
Він виставляє себе на посміх.
Я обіцяв зробити з нього чоловіка і зроблю.
Так. Але якого чоловіка?
- Адаме! - Удар мене!
Він її роззброїв.
Так нічого не буде, друже.
Я виграв!
Ти дуркуєш, Адаме.
Хлопче.
Бийся зі мною. Оцим.
Підніми.
А тепер...
захищайся.
Тату.
Тату!
Цей світ — не місце для слабаків.
Так, тату.
Ану повтори.
Цей світ — не місце для слабаків.
Адаме. Вставай!
Вставай.
Якщо ти впав...
зведися на ноги і тримайся гідно. Чуєш?
Більше впевненості.
Коли він обернеться, то побачить тебе.
Покажи йому, що здатен витримати удар.
Коли він обернеться, то побачить не наляканого хлопчика,
а побачить чоловіка.
Кого він побачить?
- Чоловіка. - Добре. Дивись.
Зараз він обернеться.
Забудь, юначе.
Виставу закінчено. До роботи. Хутко.
- Адаме. - Що ти тут робиш?
Іду за тобою.
Я прийшов сюди побути на самоті, тож...
Не будь сквінком.
Я не думаю, що ти був слабким
сьогодні на тренуванні.
Тато так вважає.
Це... Чародійка?
На що вона дивиться?
Королю Рандоре, на нас напали.
Усе під контролем, сір.
Королівська гвардія готувалася.
Обіцяю:
ані ви, ані ваша сім'я не постраждає.
Я відведу вас до Сірого Черепа. Гвардійці!
Усе гаразд.
Будь поруч.
Тіло! Ходімо.
Тату,
мені страшно.
Хто навчив тебе цього слова? Га? Не я.
Усе буде добре, зозулько.
Хай там що, поки я поруч, не хвилюйся. Чуєш?
Ходімо.
Ідіть!
Їх надто багато.
Велика армія означає одне.
Більше цілей.
Бігом!
За мною.
Нам сюди.
Будьте там.
Палацові тюхтії.
Сір, ідіть і не зупиняйтеся.
Ідіть. Я про все подбаю.
Комусь закортіло прочухана.
Я б не радив.
Як ти смієш вриватися в моє місто? Ти не знаєш, з ким маєш справу?
То скажи мені.
Я Дункан, командувач Королівської гвардії.
Зброємайстер короля.
І сьогодні...
ти програв.
Тату.
Ну ж бо. На ноги. Вставай. Прошу.
Тіло.
Я програв.
Ходімо.
Тримайся.
Правління Рандора закінчиться сьогодні.
Ти був повірив у свою силу і перестав боятися того, що чаїлося в тіні.
А то був я.
Я чаївся.
У найглибших і найтемніших закутках усесвіту.
Я чаївся.
А тепер я виходжу на світло...
щоб ти побачив своє падіння.
Іди. І не озирайся.
Адаме, не хвилюйся, хлопчику. Я тебе захищу.
Будь сильним, сину. Я їх затримаю.
- Тату. - Ідіть!
Тату!
Що ти зі мною зробиш, лиходію?
Зітну тобі голову.
Хай що мені судилося, Етернос ніколи не буде твоїм.
Твій палац — це лише цегла і скло,
корона і мантія.
Ні, я хочу силу, яка стоїть за цим.
Евезлін!
О, Евезлін.
Гарно сказано, лорде Скелеторе. Поетично.
Заберіть його. Його дні скінчилися.
З новим світанком
Етернія побачить мій прихід.
- Усе. Я закінчив. - Звісно, володарю.
- Коли піднімаю кулак, я закінчив. - Так.
Це крещендо!
Знатимемо на майбутнє, володарю.
Вони йдуть.
Сірий Череп упаде.
Ні, вистоїть.
Принеси мені меч, дитино.
Поквапся.
Заховай меч у безпечному місці, якнайдалі звідси.
Там, де його ніколи не знайдуть.
Мій дім.
Адаме, бережи себе...
і не забувай, звідки ти.
Це мій меч.
Будь чемний, принеси його мені.
Не смій підходити ближче.
Мамо.
Ще й як посмію, дорогенька.
Не загуби меч. Це твій єдиний шлях додому.
У твоїх руках надія Етернії.
Іди!
Ні!
Отак я опинився в...
Оклахома-Сіті.
А ти, Джулі? Твоя сім'я звідси?
Пробач, ти сказав «Скелетор»?
Так, сказав.
Ясно.
Знаєш, я мушу взяти...
Телефон не дзвонив.
Ні, я мушу його взяти і піти.
Джулі, пробач.
Я знаю, що це звучить божевільно. Це через меч?
Меч — вмістилище сили.
Це могла бути і склянка.
Тепер у склянці сила Сірого Черепа. Тільки то була не склянка,
а меч, і я того вечора його загубив.
Я цим не пишаюся. Але я його загубив,
і я його знайду.
І коли знайду, він покаже мені шлях додому.
Ти мене кидаєш?
Ні! Вони створені одне для одного.
Ясно.
Не роби цього. Ти ж не серйозно.
Привіт!
Як справи?
Ти рано повернувся.
Не будемо про це.
Друже.
Ти їй розказав? Усю історію?
Про Чародійку і балакучого зеленого тигра?
І про короля, розчарованого не досить мужнім сином?
Так. Мабуть, треба було змовчати.
Ти розказуєш випадковій дівчині, що ти з іншої планети
і застряг тут у пошуках чарівного меча, який поверне тебе додому.
Тобі не здається, що це трохи... дуже схиблено?
Малюнки накачаних хлопців, вигадки...
Вони справді накачані.
Коли питають, звідки я, що мені казати?
Що батьки загинули під час якоїсь трагічної події.
Співчуваю, до речі.
А ти це блокуєш і заміняєш фантазією.
Так казав психотерапевт?
Тобто я повинен забути, хто я?
Забути мету всього мого життя?
Може, мета всього твого життя — не бути диваком?
Ти про це не думав?
Спробуй просто ходити на роботу, платити оренду, чекати вихідних
і рахувати дні до наступної відпустки.
Як усі інші.
ТАРАН
Ви мали намалювати історичну постать.
Таран — історична постать.
ЕТЕРНІЯ
Ні.
Сьогодні буде гарний день.
Я розумію ваші почуття.
Я відчуваю вас... за взаємною згодою.
Я бачу, хто ви насправді.
Нагадуйте собі про це з улюбленою мантрою.
Встаньте — промовимо всі разом.
Вставайте всі.
Я маю силу стати найкращою версією себе.
АДАМ ҐЛЕНН ВІН/ЙОГО
Може, це його правда, але не моя.
Нам треба визначитися, про чию правду ми говоримо.
Хтось бачив цей меч?
Як на мене, тут забагато відвертої балаканини.
Може, конструктивніше буде
трішки відверто послухати?
Перепрошую, що?
Ти на моєму місці.
Що?
Ти зайняв моє місце.
Перепрошую.
Дасте пораду новенькому?
Якісь слова мудрості.
Добре, малий, сила всередині, а не зовні.
Зовнішнє — це фасад. А коли зазирнеш усередину...
не буде нічого неможливого.
Крутяк.
Розрив мозку.
Можете ще разочок повторити?
Ні. Досить з тебе.
Щасливої дороги, малий.
Хтось бачив цей меч?
Дзень-дзень.
- Привіт. - Привіт.
Зайдеш до мене в кабінет поговорити?
Я працюю над дуже важливою справою.
Так, я бачу. Але це не прохання, а радше наказ. Тому...
Гаразд.
Тон збиває з пантелику.
Це прохання чи ні? Ні.
- Приходь за десять хвилин. - Добре.
Добре, Сьюзі.
Адаме, ти міркував про майбутнє в цій компанії?
А треба?
Гаразд, зайду з іншого боку.
Ти добре працюєш.
Ти товариський, чесний, уважний.
Люди тебе слухають. Ти їм подобаєшся.
Але...
ти ніби в іншій реальності.
Я не люблю псувати людям настрій.
І якщо тобі подобаються всілякі задротні штукенції і мечі, це круто.
Проте я зроблю свою роботу і вставлю тобі добрячий пістон.
«Добрячий пістон»?
Рознос учиню. Розумієш?
Сувора начальниця, а не весела подруга.
Тепер мегасерйозне обличчя.
Через твоє хобі страждає робота.
Я знайшов твій меч.
Не зважай, будь ласка.
Ця одержимість мечами...
не на користь відділу кадрів.
І мені доведеться тебе звільнити, якщо за розум не візьмешся.
То це ультиматум?
Так. Ти зрозумів.
Конфлікти — не моя фішка.
Тебе звільнять, якщо не припиниш шукати зброю в робочий час.
Ти лякаєш людей. Особливо Дерріла.
Ненавиджу Дерріла.
Послухай. Ти не розумієш.
Я ніщо без цього меча.
Гаразд, момент істини.
Ти житимеш тут, у реальності,
чи марнуватимеш життя, як якийсь фантазер,
у якого немає мети і який не витримає й секунди без телефона.
Я бачу твою руку.
- Я візьму. - Не бери.
- Я подивлюся. - Ні, не треба.
- Я... Я візьму. - Ні.
Ти взяв. Гаразд.
Я знайшов меч. Віддам за 300 $
- Адаме. - Ого.
- Чекай. - Я мушу йти.
Ти не можеш просто...
Якщо вийдеш за двері, можеш попрощатися з роботою.
За взаємною згодою.
ЗОНА СТРАХУ
Здається, я на місці.
Зустрінемося всередині.
Як я знатиму...
Знатимеш.
Це ти?
Авжеж. Так.
Добре.
- Так. - Так.
Мій меч у тебе?
Ні, навряд.
Меча нема?
Нема.
Боже.
Тоді це не ти.
- Вибач. - Ага.
- Мій меч у тебе? - Що?
Забудь.
Мій меч у тебе?
Я. Це я.
Якого дідька?
Ти у всіх у крамниці спитав про меч?
Він міг бути в кого завгодно.
У мене є магічні атрибути.
Відчепися від нього.
Далі ти сам.
Що?
І що мені з цим робити?
Це твої проблеми.
Мене тут не було.
Ситуація під контролем!
Агов, так не можна!
Не хвилюйтеся. Це мій меч.
Гаразд.
О ні.
Сер, злізьте з Торака.
Це Торак на мене виліз.
Є. Нема. Не можу.
Сер, припиніть грабувати грабіжника.
Це він мене грабує.
Цей меч не продається.
Я не купую. Я забираю.
За секунду я зникну
в сліпучому спалаху світла.
Щось типу того.
Круто.
Владою Сірого Черепа,
я повертаюся додому!
Сірий Черепе, забери мене додому.
У тебе є дівчина?
Якого дідька?
Не люблю, коли ти мене смішиш. А ще гірше, коли доводиш до сліз.
Не люблю, коли ти не поруч і коли не дзвониш.
- Це... - Меч сили?
Так, це він.
Не підведи.
Зроби щось.
ТАТО
Клас.
Прикольний меч, горянине.
Так, гарний меч, Ріпе Ван...
Королю Арт...
Хто ти взагалі такий? Горянин?
Якого дідька? От бовдури.
Чекай тут.
Що відбувається?
Ні.
Гаразд.
Адаме?
Це справді ти?
Що?
Ти мене не впізнаєш?
Який же ти досі сквінк.
Тіла?
Вертаємось додому?
Чому він мене переслідує?
Не тебе, а це.
Меч послав сигнал. Чому ти так довго його не підіймав?
Я забув, де його поклав.
- Забув, де поклав? - Так.
Минуло 15 років.
На рахунок три.
- Ні, я не хочу бігти. Не можу. - Один, два.
- Три. Біжімо. - У мене нема сил.
Пригальмуй.
- Стрибай! - Що? Ні!
Гаразд.
- Що з тобою? - Усе добре.
Куди ми біжимо?
До мого корабля. Туди.
Куди?
Так.
Клас.
Кораблю, відчинися.
Опускаю трап.
А я вам казав, що це насправді.
Ну, не конкретно вам,
просто ви уособлюєте багатьох людей,
які в мені сумнівалися.
Адаме, швидше.
Кораблю, забираймося звідси. Негайно!
Забираюся звідси негайно.
Тримайся. Буде дивно.
- Добре. - Кораблю, згорни простір.
Згортаю простір і роблю дивно.
Не віриться, що це ти.
Так.
Це я.
Ти така велика.
Тобто старша.
Роки тобі на користь. Ти подорослішала!
А ти зовсім не змінився.
Ну...
Адаме, ти не уявляєш, як усе погано.
Усе змінилося, відколи ти зник.
А мої батьки?
Скелетор забрав їх того вечора,
і більше ми їх не бачили.
Прибуваємо на Етернію за десять,
дев'ять, вісім, сім, шість...
Не віриться, що я вдома.
Я б не покладала великих надій.
...два, один.
Усе зникло.
Скелетор не прагнув володіти Етерносом.
Просто хотів його знищити.
Навіщо він це зробив?
Бо він поганець.
Але ж має бути якась логіка.
У нього череп замість обличчя.
Летімо звідси. Надто небезпечно бути на відкритому просторі.
Чого витріщився?
Вибачте, сір. Я не знав, чи ви прокинулися, володарю.
Подай скіпетр, свинюко.
Так, сір.
Обережно! Якщо впустиш, я змелю тебе на фарш,
як твою матір.
Лорде Скелеторе...
Звірило тут.
Мерзенний і лиховісний Скелеторе.
Безжальний володарю зла...
Замовкни! На коліна.
Нижче.
Скажи, що меч у тебе.
Я знайшов, володарю, але та жінка Тіла його забрала.
Припиніть. Мені боляче, володарю.
Тіла?
Дівчисько королівського Зброємайстра.
Розвідка повідомляє, що її корабель пролітав над Етерносом уранці.
Тоді меч тут.
Простежимо, куди вона побіжить.
Вже виконуємо, володарю.
Чому ти досі тут?
Принеси мені меч, волохатий бовдуре!
Хто я, Евезлін? Хіба я не могутній?
Володарю, ви наймогутніший.
Хіба я не доклав зусиль, щоб показати народу Етернії,
що я справедливий і гідний правитель?
Ви вбили тисячі, щоб це довести.
І що це дає?
Володарю, дозвольте.
Ви вже перемогли.
Під вашим командуванням величезна армія.
У вас є жезл хаосу, кістяний трон,
у вас є я.
Вам справді треба більше?
Це все можуть відібрати. Ти не розумієш?
Жезл можуть відібрати. Тебе можуть відібрати. Усе.
І хто я тоді?
- Володарю, ви... - Тоді я ніхто.
Поки той меч у чужих руках,
моя влада тимчасова.
Мені потрібно більше, ніж минущість.
Я не просто король.
Я диявол,
але прагну бути богом.
- Куди летимо? - До Королівської гвардії.
Чи того, що від нас лишилося.
Королівська гвардія тут? Ви ховалися?
Скелетор ніколи б не шукав нас тут.
А з мечем ми можемо його здолати.
Не відходь і старайся не привертати уваги.
На Землі так одягаються?
Власне, ні. Не зовсім.
Не витріщайся.
Я бачу меч.
Гаразд, говоритиму я.
Вони трохи засмучені, бо...
Де ти вешталась? Ти мала бути на патрулюванні.
Усюди найманці Скелетора.
Я знайшла Меч сили.
Що?
Ось. Меч у руках сина короля Рандора.
Давно зниклий принц Етерноса.
Вітаю.
Яке щастя бути тут.
Це не син короля.
Це він. І він може довести.
Можу.
Отже...
Пригадую, як ми з батьком дивилися на ваші бойові навчання.
Що? Це землетрус? Що?
Хто цей задрипанець?
Таран?
Як ти мене назвав?
Таран.
Я називав тебе так, бо ти схожий на...
На кого схожий?
На чоловіка, який таранить.
Самозванець. Ти нас не знаєш.
Ні. Я вас знаю.
Я все життя розказував про вас людям.
Малим я малював, щоб вас не забути.
- Серйозно? - Так.
Тоді хто я?
Міцнокулак.
Я знаю, що це не твоє ім'я, але...
ти береш на кулак і...
Я не беру на кулак.
Я бачив, як ти брав на кулак гобліна.
Адаме!
І це рятівник Етернії?
Так, знаю. Я теж чекала більшого.
Але, присягаюся, це він.
Я відстежила Меч сили...
- Дай гляну. - ...і він вивів мене на...
- Не крутися! - Що ти робиш?
- На нього. - Дай.
Тіло.
Дякую.
Зізнаюся, я думала, буде краще.
Нам треба порадитись.
- Звісно, я тільки за. - Ні, Адаме!
Ти Діна? Діна?
- Діана. - Діана.
Діана. Так, авжеж.
Здуріти можна, ми разом ходили до школи.
Ти замикала мене в роздягальні.
Боляче було?
Ну, я...
Діано! Ти мене замкнула. Ненароком.
Міцнокулак?
У нього були здоровенні...
- Мені було десять. - Треба вибиратися.
Тут тхне сечею.
- Це він. - Відвали.
Так, справедливо.
Це бойовий бот класу чотири?
Що? Ні, це ніщо. Службовий бот. Славетна покоївка.
Чарівно.
Ні, клас чотири — найсмертоносніші суперсолдати.
Лише один такий бот вартий 15 солдатів.
Власне, 20.
Круто.
Це схоже на Меч сили.
Він менший, ніж я думала.
Бо в мене велика рука.
У тебе друга рука велика.
Ця теж доволі велика.
Тому меч у ній здається малим.
Капітане.
Так, кажи.
У нас проблемка.
Вони шукають меч!
Забираймося звідси.
Міс, ви не повинні протирати підлоги.
Приєднуйтеся до нас.
Як служниця?
Ні, як солдат.
Не заводь друзів серед побутових приладів.
Я приєднаюся
за умови, що не готуватиму,
не пратиму,
і будь-які рідини, які з вас виходять, — ваша проблема.
Ясно?
Чекай.
Стривай.
Допоможи. Я його не залишу.
- Що? П'яницю? - Тату.
Прокинься.
Чому ти називаєш його татом?
Він мій тато.
Тату, прокинься.
Тихіше, я намагаюся заснути.
- Дункан? - Ти мені допоможеш?
Так.
Гаразд.
Який він важкий.
Чудова ідея. Хай поп'є води.
А це хто? Я тебе знаю?
Ну, так.
Колись давно, як я був дитиною, ви мене вчили.
Бої на мечах. Рукопашний бій.
Ви мене сварили, дражнили,
деморалізували, руйнували мою самооцінку.
Адам. Я Адам.
Я не прибиратиму.
Ніхто й не просив.
Хвилинку. Я знаю, хто ти.
Ти син Рандора.
Так. Це я.
Маленький милий Адам.
Адам! Це так круто. Ви мене впізнали.
Хирляк. Слинько. Дохлячок.
Гаразд. Я не... Я не був слиньком.
Усе. Ми йдемо. Треба йти, тату.
- Що? Ні. - Ходімо.
Мені й тут добре. А ви йдіть.
Я залишуся біля блювотиння.
Доведеться його нести.
Ясно. Щиро дякую за запрошення в цю захопливу мандрівку.
Агов.
Я можу сам іти. Я кажу, що можу йти!
Сюди.
Меч тут. Знайдіть його!
Забери меч якомога далі від нього. Іди!
Ходімо. Треба йти.
Що тут відбувається?
Агов, дурнуватий роботе!
Я ж казав, що я сам піду.
Краще пригнись.
А ти краще...
Робото, розгорни режим бою бодай на одну секунду.
Це такі жарти?
Вона службовий бот. Дункан давно її перепрошив.
А що я мав робити? Вона мені мало голову не знесла.
То був збій у програмі.
Авжеж.
Біжімо.
Та що тут коїться?
Не стріляйте в мене!
Дякую, народ.
За мною.
Вона стрибнула?
Я цього не очікувала.
Я теж.
- Нести П'юнкана? - Як ти мене назвала?
Дункане, ти в нормі?
Краще не буває.
Як це він ще досі не вмер?
- Тату. - Я в нормі.
Ходімо.
Гаразд.
Виходьте, боягузи!
Щелепа!
Хто?
- З моїх малюнків! - Щелепа?
- Не зважай. - Ні-ні.
Тату.
Будь-хто, аби не він. Ми в пастці.
Нема куди тікати.
Може, я з ним поговорю. Налагоджу діалог.
- Ти здурів? - Що?
- Він здурів? - Діалог?
Це моя робота.
Я в цьому спеціаліст.
- Ні! - Я зараз повернусь.
- Що? - Адаме!
Агов!
Привіт.
Містере Щелепо!
Привітики.
Чекайте.
Можна з вами поговорити?
Хочу розрядити обстановку,
бо, здається, емоції зашкалюють.
Авжеж, зашкалюють.
І хто ти в нас?
Я Адам. Принц...
Гаразд.
Бачу, ми заходимо на територію конфлікту.
Припини базікати.
Гаразд.
Конфлікт легко залагодити шляхом успішної комунікації.
Використай меч!
Використай меч. Який меч?
Скажи слова.
Владою...
Владою Сірого Черепа.
Владою Сірого Черепа...
я маю силу!
Нічого собі.
Ого.
Обранець Сірого Черепа!
Ми врятовані.
Нам кінець.
Мамцю...
Так. Це я тебе навчив.
Ні... Гаразд.
Молодець.
- Треба йти. Ходімо. - Ходімо.
Ви це бачили?
Я вирвав чуваку руку і перестріляв його друзяк.
Я бачив, юначе. Бачив.
Безголові бовдури!
Володарю!
Жалюгідна зграйка плебеїв!
Я хочу той меч! Чуєте? Я хочу той меч. Він мій.
Мій! Мій!
Він буде мій. Чуєте мене?
Він буде мій. І ви мені його дістанете.
Зрозуміло?
За ними! Дістаньте меч!
Дай я покерую.
Нізащо, тату.
У тебе чудово виходить.
- Не зараз, Адаме. - Добре.
- Ах ти ж... - Пробій.
Пробій корпусу.
Кораблю, звітуй.
Звітую. Корпус пробито.
- Ясно. - Я лише кажу...
у мене великий досвід у...
Хочеш піти пішки? Можу влаштувати.
Чорт.
- Тіло. - Пристрель поганців.
- Добре. - Аеросани. Позаду.
Слухаюсь. Аеросани.
- Не ти. - Що?
Точно не ти.
Що за...
Ясно.
Так.
Втрачаємо висоту.
Не налягай так...
- на штурвал, бо... - Ані слова.
Ми розіб'ємося.
Тіло, тримайся якомога рівніше.
Сказав п'яниця.
Ну що ж.
Адам?
Адаме! Агов!
Позаду тебе!
- Забирайся звідти, дурню. - Що?
Ти загинеш.
А ти вмієш літати.
Не хочу нічого чути.
Повстанці Етернії!
Ваша довга відстрочка закінчилася.
Вам кінець.
Якщо хочете дожити до ранку...
я вимагаю від вас відданості.
Ти знаєш, що це означає, покидьку?
Я вбиватиму вас по одному,
поки ви не скажете мені ім'я цього зухвалого варвара.
Ти знаєш, про кого я?
М'язи. Настегнова пов'язка. Засмага.
Великий лискучий меч.
Ні?
Дуже добре.
Ти.
Евезлін, хто це?
Моховик.
Підійде.
Ні! Ні.
Дивіться, переможені герої Етернії,
як він благатиме про своє жалюгідне життя.
Прошу.
Благай.
Ні.
Ні!
Дивися, дорогенька, я зробив порохно.
Дуже добре. Порохно.
Спитаю ще раз:
що за воїн бився за вас сьогодні?
Досить!
Не треба. Я скажу.
Ну, кажи.
Юний принц, який повернувся з мертвих.
Та невже?
Заберіть їх і замкніть.
І спаліть це звалище.
Сюди вони за нами не підуть.
Без підкріплення.
Я пошукаю Адама, поки світло.
Ні, залиш це мені.
- Я сама. - Це моя робота.
Була. Була колись.
Я впораюся. Будь тут.
ТАТKОВЕ
Де я?
Хто я?
Ти той, хто поверне мир Етернії.
Обранець Сірого Черепа.
Адаме.
Дякувати Зодаку, ти живий!
Ти сполохала Чародійку.
Це не Чародійка.
Думаю, Чародійка.
Нехай.
Ти поранився?
На диво, ні.
Добре.
Ходімо. Сутеніє.
Переночуємо тут. Вранці вирушимо в дорогу.
Що?
Нічого. Просто давно тебе таким не бачила.
Десь ще ховається Зброємайстер.
Маю надію, ти його знайдеш.
Хвилиночку.
А що це в нас тут?
Хто хоче випити?
Тату, ти серйозно?
Що? Годі тобі. Сідай.
Вип'ємо, поговоримо, заспіваємо.
Якщо не святкувати малі перемоги...
Перемоги? Які перемоги?
Ми не загинули.
І це для тебе перемога?
Тіло, ми заслужили.
Ти вже 15 років «заслужений».
Нам з тобою буде більше. Сідай.
За повернення меча
і обранця Сірого Черепа!
Відірвана рука...
це не те, що варто святкувати.
Або він, або ти.
А як же...
зрозуміти і вислухати?
Просто поговорити?
О, розмови.
Що ти робитимеш, коли хтось нападе на твою сім'ю з мечем?
Ясно. Що я маю сказати? Що буду битися з ним?
Ні, ти захищатимеш сім'ю.
Нічого ти не розумієш.
Ти насміхаєшся з вояків, бо вони примітивні.
Але коли війна, не базіки виходять наперед.
А хлопці з м'язами.
І вони воюють не заради слави.
А задля того, щоб...
щоб їхні діти побачили ще один світанок.
Таким має бути чоловік, як на мене.
Він не відступить, коли потрібен.
Як оце ти.
До речі,
ти непогано себе показав.
Це найкраще, що я від тебе чув.
Правда, треба ще форму підтягти.
І техніку не завадить удосконалити.
- Але непогано. - Ну от.
Ось Дункан, якого я пам'ятаю.
Добре.
Допоможеш мені?
Воно важке.
- Тому... - Авжеж.
- Твоя пов'язка в мене... Вибач. - Нічого.
Як воно... бути всемогутнім воїном?
Зважаючи на все, доволі непогано.
Цікаво, куди ділася моя сорочка.
І штани.
Вони повернуться? Чи доведеться щоразу купувати нові?
Я скучила за тобою.
Я теж.
Я думала про тебе. Весь час.
Я теж.
Чесно, не було і дня, коли б я не думала про тебе.
Я теж.
І про те, яка важлива...
для мене наша дружба.
Ти завжди був мені другом.
Дуже хорошим другом. Фактично молодшим братом.
Ти завжди був мені другом і завжди будеш другом.
І ніщо цього не змінить. Ніколи.
Ми друзі.
- І не кажи. - Тягар з плечей.
Конфіскуймо фляжку, поки тато не почав співати.
Так, нам цього не треба.
Так.
Увага, нікчеми, це я...
Скелетор.
А ви — купка хробів під моїми ногами.
Дупка хробів? Він назвав нас дупкою хробів?
Серед вас є один, хто думає, що в нього вища мета.
Здається, блудний принц повернувся.
Але це вже не твоя Етернія, принце Адаме.
Вона моя. Як і все в ній.
Зокрема той меч, який ти носиш.
Йому б пасувало бути в могутніших руках, ніж твої.
Ось вам моя великодушна пропозиція.
Принеси мені Меч сили на Зміїну гору —
і зможеш побачитися
з мамою і татом.
Так, вони живі-здорові.
Ну, не здорові, але живі.
Уяви: щаслива сім'я знову збереться разом.
Або ж вони помруть...
жахливою смертю.
І це навіки буде на твоїй совісті.
Той меч стане непомірно важким.
Так, обранцю Сірого Черепа?
Я мушу йти.
Негайно.
Адаме! Це пастка!
Меч не має потрапити до Скелетора. Він буде нездоланним.
Я не віддам йому меча. Я його ним уб'ю.
Це ж Скелетор. Не поспішай до нього.
У мене в руках сила бога.
Але ти не бог. Ти людина.
У нього мої батьки, Тіло!
Я мушу їх урятувати.
Так чинить чоловік.
Говориш, як мій тато.
Це погано?
- Побачимо. - Агов!
Я йду з вами чи без.
Адаме.
Ми з тобою.
До кінця.
Вони наче хочуть померти.
Не зараз.
Ходімо.
Зміїна гора там.
Ми не знаємо, що там.
Мої рідні.
Ідіть за мною.
Привіт, я Адам.
Принц Етернії і захисник таємниць замку Сірого Черепа.
І в мене Меч сили.
Віддай зброю мені.
Я віддам меч Скелетору. І лише йому.
Залиш меч.
Варто!
Відведіть його та його розкішні м'язи до лорда Скелетора.
Решта піде зі мною.
Підготуйте темниці.
Влаштуй йому пекло!
Не краєвид, а вогонь, правда?
Залишити вас на хвилинку?
Тату.
Адаме?
Це ти?
Так.
Це я.
Сльози возз'єднання зачекають.
Віддай мені меч.
Відпусти його.
Я перший сказав.
Відпусти його!
Краще не випробовуй мене, зухвальцю.
Я граю, щоб перемогти...
і я шахрую.
Заберіть його.
Спробуйте.
Ні. Ні!
Дуже добре, Евезлін, він завмер.
Браво, принце Адаме. Непогана вистава.
Але для чого це?
Не ховай лиця, бийся, як чоловік.
По-перше, у мене немає лиця. І, по-друге, я не хочу.
Крім того, моя черга влаштувати виставу.
Що скажеш, татку?
Хай дивиться, як я заріжу тебе його ж мечем?
О так.
Ні.
Ні!
Тату.
Адаме.
Дай на тебе глянути.
Ось ти який.
Ти не поспішав, але повернувся.
Так, я змінився.
Я вже не той слабкий хлопчик, що колись.
Так.
Тепер я такий, яким ти хотів мене бачити.
А яким я хотів тебе бачити?
Інакшим.
Ні. Ти що...
Я не цього хотів.
Малим ти був дуже кволим.
Світ...
здавався таким великим для тебе.
Я хотів, щоб ти став сильнішим,
бо прагнув захистити тебе.
Іншого способу я не знав.
Я стільки всього мав тобі сказати.
Тату, усе гаразд.
Усе гаразд.
Шкода, що я тоді не розумів.
Шкода, що я не давав тобі...
бути собою.
Тату, ні. Чекай!
Тату, не заплющуй очей.
Я ще тобі не сказав.
Я хочу, щоб ти це почув.
І ви обидва змушені здатися.
Як ти, юначе?
Ти знову змінився.
Мамо.
Він помер.
Я так довго чекав.
Тепер я перероджуся...
і всесвіт тремтітиме в моїй тіні.
Владою Сірого Черепа...
я...
маю...
силу!
Неправильно? Я переплутав слова?
Ні, слова правильні. Ще раз, із почуттям.
Не випробовуй мене, жінко.
Чому не працює?
Чекай!
Скажи, чому не працює?
Я можу провести ритуал.
Якщо повернемо меч на вівтар Сірого Черепа,
має спрацювати. Обіцяю.
Дуже сподіваюся.
Приготуйте мій корабель.
Слухай, юначе.
Хочеш поговорити?
Адаме, я не дуже вмію...
говорити. Про те, що...
робиться на душі. Ну, про...
- Почуття? - Так. Про це.
Але я знаю одне.
Я знаю гіркий смак поразки.
Коли розумієш, що ти не такий, яким себе уявляв.
Краще хай думає, що я старий п'яниця, якого варто рятувати,
ніж старий чоловік, нічого не вартий.
Я її підвів.
Я тебе підвів, Адаме.
Я обіцяв, що захищу вас усіх...
І не зміг.
Отак.
Пам'ятаєш, що ти казав...
коли малому мені діставалося на горіхи?
Так, я казав: «Упав і 20 відтискань».
Ні. Ти казав:
«Ти мусиш звестися на ноги...
і триматися гідно».
Може, нам обом варто спробувати.
Що скажеш?
Залюбки.
Привіт.
Я тут привела декого.
Крінджер?
Боже мій.
Можна тебе лизнути?
Так, звісно.
Ого.
Я скучив, друже.
Не віриться, що ти тут.
Не віриться, що всі ми тут.
Усі герої Етернії.
Адаме, ти в нормі?
Так, у нормі.
Зберіться всі. Зберіться на воєнну раду.
Не воєнну раду, а семінар. Просто семінар.
Добре. Зберіться на воєнний семінар. Хутко!
Хвилинку уваги, будь ласка.
Я хочу почути ідеї щодо стратегії втечі.
Що?
Це промова перед битвою?
Тимбілдинг. Так.
- Хто цей тип? - Так. Хто ти?
Я Адам, принц Етернії.
Перепрошую. Привіт.
Я думав, що Адам загинув.
Сховай шию. Хай говорить.
Ні. Не загинув.
Самі бачите: досить навіть живий.
- Що він сказав? - Голосніше. Не чуємо.
Добре. Вибачте. Коли я був на Землі,
я зрозумів, що успіх на роботі не залежить від одного чоловіка
чи жінки...
чи кого там.
Особи. Розумієте?
Успіх є, коли багато осіб працює разом.
- На роботі? - Ми в темниці.
Я знаю.
Я знаю, що більшість із вас мене не знає.
Але я знаю всіх вас.
Механоший.
Героїчна людина-перископ.
І Таран.
Ти тараниш.
І ти чоловік.
Так, я такий.
І ти, Міцнокулаче! Ти береш на кулак!
Так, беру!
І Діана.
Ти заштовхувала мене малого в шафку...
Було таке.
Я всіх вас знаю.
Ви завжди були в моєму серці.
Етернія є частиною мене.
Це мій дім, і я битимуся за нього.
Але я сам не впораюся.
Мені потрібна ваша допомога.
Коли я діяв сам, я опинився тут. Ми всі опинилися тут.
А якщо працюватимемо разом, ми це змінимо.
Треба думати про те, що всередині,
а не зовні.
Зовні лише фасад.
Та якщо буде впевненість...
ми досягнемо неможливого.
Разом.
Так.
Ми повернемо собі свій дім. Разом.
За Алана.
За Алана!
Я Адам.
Адам.
Але що ми вдіємо? Ґрати з фотанію.
Їх не зламати.
Стіни з каменю.
Міцнокулаче.
Таране.
Усі ви.
У мене є одне запитання.
Скільки ви витискаєте?
Що витискаємо?
О боже.
Убивайте всіх, хто наблизиться.
Жінок і дітей... першими.
Молодець.
Ходімо, Евезлін,
кінець близько.
Можеш її полагодити?
Переведеш у режим бою?
Минулого разу вона намагалася мене вбити.
То був нещасний випадок.
Вона завжди так каже.
Я їй вірю, тому...
Я... Так, гаразд.
- Добре. - Добре.
Не вбий мене, ясно?
Це весь час було в тебе?
Ми домовилися, не вбий мене.
Я нічого не обіцяла.
Ого.
Добре.
Гаразд. Зараз!
- Не можу дихати. - Легені печуть.
- Мене знудить! - Чому стільки пилюки?
- Вони тікають! - Не випускайте їх!
Гаразд, брудні посіпаки черепа.
Де у вас кораблі?
Вони близько.
Ми з Робото їх затримаємо, а ви робіть своє.
Тату.
Ти впевнений, що впораєшся?
Ні, не впевнений, але я докладу всіх зусиль.
Я знаю.
Ти така сильна.
Сильніша за мене.
Ти чоловік, яким я хотів бути.
- Дякую. - Ходи сюди.
Люблю вас.
Це було гарно.
- У нас тут емоційний момент. - Тож...
Так. Ти б відійшов.
- Гаразд. - Дякую.
Було класно.
- Класний момент для нас трьох. - Усе добре.
Гаразд.
- Добре. Ми... - Ідіть.
Чудово.
А ще не пізно передумати?
А мені не треба якийсь обладунок? Це небезпечна затія.
Боягуз.
Тіло! Серйозно?
Він не боягузливий кіт. Він Бойовий Кіт.
- Ні. - Так.
Не бойовий.
Ну добре. Лише разок. Залазьте.
Наступного разу вимагатиму обладунок.
Так! Візьмемо поганців на кулак!
Головою їх, Таране.
Вибач.
Ідуть!
Зараз я тобі покажу, що справжній чоловік робить із силою.
Ні!
Захищайся, відьмо.
А може, втечемо звідси, а вони хай б'ються.
Гарна спроба.
Який батько, така й донька.
Аякже.
Навідаємося на вечірку без запрошення!
У мене є запрошення.
Ні, якщо в тебе є запрошення, то ти не...
Моя відповідь: я пристрелю цих придурків.
Ти зіпсував усю метафору з вечіркою.
Правда, класно?
Вони не дійдуть до замку.
Поки я стою на ногах.
Відколи ми знайомі, ти переважно лежав.
У тебе ще є ракети?
Так. Одна.
Більше й не треба.
Так!
Що це?
Тікай!
Обережно!
Дункане.
Пам'ятаєш мене?
Пам'ятаєш, яким я був?
Командувач Королівської гвардії.
Королівський Зброємайстер.
Але сьогодні...
я нова людина!
- Ти як? - Дункане.
Робото!
Ану не вимикайся, коли я говорю.
Байдуже.
Існування — це серія абсурдності, що веде до нескінченного небуття.
Моя молодчина.
Стій на місці, м'язистий йолопе!
Я намагаюся тебе знищити.
Ти диви.
Здається, твій меч нічого не вартий.
Це лише дешева іграшка.
Це неможливо.
Мені цікаво.
Хто ти без нього?
Хто ти?
Подивимося.
Випусти звіра, друже!
Кубики, бро.
Скажу тобі чесно, Адаме.
Я ніколи не розумів цієї варварської показухи м'язів.
Навряд чи ти колись був крутим.
Схоже, ти був слабаком.
І ті, що тебе не кривдили,
просто тебе жаліли.
Лови!
Усе було не так.
Ні?
А як?
Що?
На твоїй планеті.
Як там?
Там...
Там гарно.
Ти такого й не бачила.
Боже мій, а ти бував у Седоні?
Що?
Це місце тобі більше пасує.
Світ сіро-бежевих відтінків і постійне приниження.
Адаме! Це терміново? У мене робоча зустріч з Деррілом.
Що це за демон, Адаме?
Він поганець. Зламав мій меч.
Знову ти про меч.
Коли я завойовував цілу планету, ти був тут...
Що це взагалі таке?
Відділ кадрів.
Відділ кадрів?
О, Адаме, ну ти і кадр.
Годі вже.
Ти можеш вдавати героя з велетенськими м'язами
і великим довгим мечем, що теліпається між накачаних стегон.
Але ти завжди будеш невдахою.
Етернія не твій дім.
Це сон про те, ким ти не є.
І цей сон...
скінчився.
Адаме!
Салют, Адаме!
Ти в нормі?
Так.
Здається, я помер.
Халепа.
Неприємно, брате.
Скажи, як щось буде треба.
У тебе щось упало.
На...
тримай.
Гаразд.
Зручно вмирати, не сплативши оренду.
Нічого, щось придумаю.
Вставай.
Балакуча пташка.
Так.
Це дивно.
У тебе був балакучий кіт.
Справедливо.
То це все?
Я мертвий?
Можливо.
Вставай!
Як я встану, якщо я мертвий?
Ти маєш силу.
Ні.
Уже ні.
Меч зламаний.
Який меч?
Меч... сили.
А, той. І що?
Це Меч сили.
«Хто володітиме мечем,
матиме силу».
Адаме, коли ти тримав чарівний меч, які слова ти казав?
Владою Сірого Черепа...
Так, далі.
Я маю силу.
Так. Ти маєш силу.
Не меч.
Ти.
Я обрала тебе.
У руках попередніх обранців сила була брутальною.
Але у твоїх вона стала чимось більшим.
Це розуміння, співчуття.
Людяність.
Тому я обрала тебе вмістилищем, Адаме.
Я вмістилище.
Тепер ти готовий.
Владою Сірого Черепа...
я маю силу!
Капець.
Так!
Скелеторе...
У мене до тебе пропозиція.
Пропоную...
припинити насильство і поговорити.
Так просто.
Ти знищив мій світ.
Ти завдав стільки болю і страждань.
Можливо, тому що ти не міг бути королем.
Або тебе не любили в дитинстві.
Мені байдуже, хто ти.
Важливі твої вчинки.
Зроби щось правильно.
От дурень.
М'язистий слабкодух.
Тут не вийде правильно.
У мені немає доброти.
Жодні твої слова не змінять моєї природи,
бо я...
лиходій.
І я від цього кайфую.
Глянь на себе.
Квола, нікчемна дитина.
Може, у тебе є сила, але ти боїшся нею скористатися.
І не знаєш, як.
Я знаю, як нею скористатись.
Але не хочу.
Це все, на що ти здатен?
Я стримувався.
Хочеш поговорити?
Добре. Про що поговоримо?
Розмови скінчилися.
Вставай, сквінку.
Тримай.
Дякую.
ПІВ РОКУ ПО ТОМУ
Класно було, коли ти взяла того типа і стиснула йому руку...
- Що скажете? - Ми всіх убили.
Нічого собі!
Занадто відверто.
Привіт, Адаме.
Привіт.
Як там твої...
почуття?
Добре.
Я хочу, щоб ти знав...
як захочеш поговорити...
я тут.
Чудово.
Або позмагатися в рукоборстві.
Чи можу побити тебе палицею. Ти тільки скажи.
Навзаєм.
Найдостойніші в Етернії.
Погляньте на них.
Усі герої, яких ти малював у дитинстві.
Таран.
Міцнокулак.
А як ти того назвав?
- Механоший. - Так.
Діставучий.
Так.
А в мене було прізвисько?
Богиня Бою.
Я був дитиною, тому...
- Сильно. - Ого.
- Клас. - Не заморочуйся.
А собі прізвисько дав?
- Ні. - Дав. Кажи.
Скажи.
Ви будете сміятися.
Можливо, скажи.
Яке?
Хі-Мен.
Як?
Хі-Мен.
Гірше, ніж я уявляла.
- Дивне. - Що це означає?
Типу сильний чоловік.
- М'язистий чоловік. - Так.
- Що? Надто мачо? - Ні.
Дуже по-чоловічому. І ти справжній чоловік.
Розумно.
Йо, що скажеш?
Так, це...
круто.
Круто бачити, що все правда і я не божевільний?
Так, я стою поруч із зеленим тигром.
Хто б подумав.
Але дякую,
що привів мене сюди, щоб довести, що це правда.
Червоний індикатор блимає.
Поселення в Авіоні кличе на допомогу.
Завдання для Хі-Мена.
Хі-Мен.
Так, я піду і все владнаю.
Он там. Тож...
Крінджере.
А це обов'язково?
Знову побіг крадькома перевдягатися?
Так.
Він думає, що ми забули? Усі й так знають.
Ми могли б відвернутися, так легше.
Ні, хай робить, як хоче.
ВОЛОДАРІ ВСЕСВІТУ
У цій історії ми побачили, що м'язи ще не роблять чоловіка чоловіком.
А череп замість обличчя майже завжди гарантує,
що ти поганець.
До нової зустрічі.
МИ МАЄМО СИЛУ РОЗВ'ЯЗАТИ КОНФЛІКТ
ЗА МОТИВАМИ «ВОЛОДАРІВ ВСЕСВІТУ» ВІД МАТТЕЛ
МОНОЛОГ ЛИХОДІЇВ ДІАЛОГ ХОРОШИХ
МИ МАЄМО СИЛУ
ВОЛОДАРІ ВСЕСВІТУ
Я вже не побачу їх.
Їх обох.
Може, колись вона до нас повернеться.
Капітанка Адора?
Ні.
Уже ні.
Мушу визнати, бувало й краще.
Переклад: Наталя Ковалишин