Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
JURNAL
E ceva sub patul meu.
Nu atinge podeaua.
Nu te poate prinde dacă nu atingi podeaua.
Nu-i nimic sub patul tău.
- Cu excepția unor scame. - Știu.
Te va mânca.
Pune-te la somn, Aurora.
Noapte bună, Aurora.
Îmi doresc!
Aurora?
- Da? - Vino aici.
Haide.
- Aurora? - Aurora!
Ce faci afară?
- Cum ai ieșit? - Intră. Ești bine?
Hai înăuntru.
Nu-mi place când mergi supărată la somn, Aurora.
Vreau să-ți iei toate grijile și să le pui la mine-n buzunar.
Tot ce te temi. Tot ce crezi că se va întâmpla.
Pune-le pe toate-n buzunarul meu și le țin eu ca tu să poți dormi.
Toate grijile tale-s aici?
Gata.
- Noapte bună, Aurora. - Adio, tată.
Ești prea mare să-ți sugi degetul. O să-ți faci dinți de cal.
- Noapte bună, Aurora. - Adio, mamă.
Aurora?
Aurora? Ce se petrece acolo?
Aurora?
Mamă?
Tatăl nostru care ești în ceruri
Sfințească-Se Numele Tău
Vie împărăția Ta, facă-se voia Ta
Precum în cer așa și pe pământ
Tatăl nostru care ești în ceruri
Sfințească-Se Numele Tău
Vie împărăția Ta, facă-se voia Ta
Precum în cer așa și pe pământ
Pâinea noastră cea de toate zilele dă-ne-o nouă astăzi
Și ne iartă nouă greșelile noastre
Precum iertăm și noi greșiților noștri
Și ne iartă nouă greșelile noastre
Tatăl nostru care ești în ceruri
Sfințească-Se Numele Tău
Vie împărăția ta, facă-se voia ta
Precum în cer așa și pe pământ...
Rezidentul de la 5B
Vreau să te angajez să omori monstrul de sub patul meu.
E suficient pentru a-ți procura serviciile?
A.
Sunt suficienți bani?
- Pentru ce? - Să-ți procur serviciile.
Nu i-am numărat.
De unde știi de cuvântul a procura?
Dintr-un calendar de cuvinte.
Cum te numești? Sau „A” e numele tău?
Aurora. Tu cum te numești?
Am aici 327 dolari și...
42 de cenți, Aurora.
- De unde ai luat toți banii ăștia? - Am jefuit o biserică.
E suficient să omori un monstru?
- Ce te face să crezi că omor monștri? - Te-am văzut cum ai omorât unul.
Ce ai văzut?
În cartierul chinezesc.
În spatele unui restaurant chinezesc de dim sum.
Am văzut un dragon.
Și tu l-ai omorât.
M-ai văzut cum am omorât un dragon?
Și cum l-am omorât, Aurora?
Te-ai strecurat pe sub burta lui și l-ai spintecat ca pe un pește.
Și apoi i-ai tăiat capul.
- Ai o imaginație bogată. - Am doi ochi.
- Monștrii nu-s reali. - Ba da, sunt.
- Nu te preface. - Adulții nu se prefac.
Adulții se prefac că nu le este frică. Dar le este. Tot timpul.
Ai mare dreptate.
- Erora... - Aurora.
Erora.
- Aurora. - Fetițo...
le-ai spus părinților tăi că omor monștri?
Oprește-te.
Ce cred părinții tăi despre monștri? Ei cred că există?
- Cred acum. - Cred acum?
N-au crezut înainte, dar acum cred.
E greu să nu crezi în ceva când te mănâncă.
Când te-a mâncat.
Un monstru ți-a mâncat părinții?
Da.
Ca cel pe care crezi că m-ai văzut
că mă strecor pe sub burta lui și-l spintec ca pe un pește?
Da.
Și acest monstru locuiește sub patul tău?
Da.
Arată-mi.
- L-ai văzut cum ți-a mâncat părinții? - Am fost acoperită peste cap.
Doar i-ai auzit cum sunt mâncați.
I-am auzit cum sunt omorâți.
Asta-i camera părinților mei. Cred că s-au ascuns acolo.
Nu există sânge.
În mod normal, când cineva-i mâncat, există mult sânge.
I-a mâncat întregi.
Părinții tăi aveau vreo armă?
Cineva avea o armă. Ai auzit vreo împușcătură?
Ți-am spus eu.
Pare c-a fost mult zgomot. Părinții tăi n-au chemat după ajutor?
Ai vecini. Nimeni n-a auzit nimic?
Mănâncă orice.
Până și țipetele.
Îți mănâncă și „ți-am spus eu” când mă mănâncă pe mine?
Îți spun „ți-am spus eu” acum și când vei fi mâncat,
vei știi că deja ți-am spus eu.
- De ce n-ai mers la poliție? - De ce nu mergi tu la poliție acum?
- Nu știu ce le-aș spune. - Vezi?
Le-aș putea spune că-i o fetiță ce-a fost abandonată de părinți.
Le poți spune asta. Dar după ce omori monstrul.
Încerc să înțeleg situația în modul tău, fetițo.
Monstrul pe care crezi că m-ai văzut omorându-l...
Știu, te-am văzut cum îl omori.
- Monstrul tău, e la fel? - De aia te-am angajat.
N-am fost încă de acord.
Nu știu ce ai văzut în spatele acelui restaurant
dar n-am omorât niciun monstru.
N-am omorât nimic.
Exact de asta nu mergi la poliție.
Să omori ceva e împotriva legii. Ai omorât multe lucruri?
Pari genul de om care a omorât multe lucruri.
În experiența mea, genul de monstru
care mănâncă o persoană și nu varsă un strop de sânge,
nu face asta aleatoriu.
Ai terminat cu prefăcutul?
Văd lucrurile cum le vezi tu.
De ce ți-ar mânca monstrul familia?
Au atins podeaua.
Dacă monstrul tău e ca al meu,
nu mănâncă oameni fiindcă merg pe podea.
Monstrul tău de ce a vrut să te mănânce?
Fiindcă omor monștri.
Da. Du-te acasă, fetițo.
E ceva sub patul meu ce vrea să mă mănânce.
Nu atinge podeaua atunci.
Nu credeam că te voi revedea.
Te-aș îmbrățișa, dar după cum știi, nu pun niciun efort în asemenea chestii.
- Ați comandat un sandviș? - Da.
Vrei jumătate?
Încerc să-mi decleștez maxilarul.
Se încleștează mereu, așa că sunt nevoită să...
mi-l relaxez, ca să nu-mi sară din loc când mușc din mâncare.
Îți sunt cunoscuți?
- Ar trebui? - Sunt vecinii mei.
Au dispărut într-un mod profesional.
- Ți-ai întâlnit vecinii? - Sunt conștient de existența lor.
Fiica lor a fost acasă când s-a întâmplat totul.
- A văzut ea? - A auzit.
Credea că-i un monstru sub patul ei.
- Cauți un monstru? - Monstrul mă caută pe mine.
Și cred că monstrul a greșit apartamentul.
Monstrul e norocos că l-a greșit.
Cred c-a intrat peste ei și-a realizat că-i o greșeală.
Trebuia să omoare părinții ce l-a văzut. Fata n-a văzut nimic. I-a dat pace.
O să verific.
De unde știi că fetița n-a văzut nimic?
- Mi-a spus că n-a văzut nimic. - Dar te-a văzut pe tine.
E o fetiță ce-ți cunoaște fața.
- Știe cu ce te ocupi? - Nu știe nimic.
A văzut monștri. Ea crede în monștri.
Tu ești un monstru. Crede în tine?
N-am să omor o fetiță.
Fiindcă i-ai omorât deja părinții? Nu i-ai omorât părinții fetiței.
Sunt sigur c-am făcut-o, sau cel puțin se poate spune asta.
Un ghepard omoară un babuin. Află că puiul încă se agață de mama sa.
Ce face ghepardul? Nu mănâncă puiul.
Până și ghepardul știe că-i greșit să lași orfan un copil.
Da, am văzut asta pe Național Geografic.
Puiul moare oricum.
Ghepardul merge mai departe.
Așa ar trebui să faci și tu.
Pleacă de pe podea!
- Vine un monstru. Treci sub pat. - E un monstru sub patul meu.
Du-te-n dulap atunci.
A fost cineva aici?
A ieșit pe scara de incendiu?
A fost omorâtă.
De monstrul tău?
Ating podeaua. Unde-i monstrul tău acum?
De ce nu-i aici?
Mănâncă.
Vino aici.
Dacă a fost cineva-n camera ta și a scăpat, se va întoarce.
N-a scăpat.
Stai aici.
Ce faci?
Îl drenez de lichide ca să nu fac mizerie când îl voi tăia în bucăți.
- De ce trebuie să-l tai în bucăți? - Trebuie să scap de cadavru.
De ce nu-l pui în camera mea? Lași monstrul să-l mănânce.
- Ai fost la măcelar vreodată? - Da.
Exact cum fac ei cu porcii și vacile, eu trebuie să fac cu o persoană.
Doar că vreau să-l bag în valize, nu în stomacul nostru.
- Iubesc porcii. - Vacile atunci.
Dacă ești de acord cu ce i se face unei vaci, așa-i fac eu acestui individ.
- Pot să văd? - Nu.
Nu-ți mai dai seama dacă-i om.
Poți ajuta la împachetat, dacă vrei.
- Cine a fost? - Un criminal.
- A venit să omoare monstrul? - Nu mai vorbi despre monștri.
Nu un monstru ți-a mâncat părinții. Părinții tăi au fost omorâți.
I-a tăiat cineva în bucăți?
A venit să mă omoare.
Sau pe tine.
A venit să omoare pe unul din noi.
Pe mine, din multe motive. Pe tine, pentru greșeala mea.
De ce ar vrea să mă omoare pe mine?
N-a fost niciun monstru în cartierul chinezesc.
Ăia erau oameni. Nu un monstru ți-a omorât părinții.
Ăia erau oameni ce voiau să mă omoare din cauza monștrilor pe care i-am omorât.
Monștri care au fost oameni.
Nu trebuie să te simți prost fiindcă un monstru
- mi-a mâncat părinții. - Nu mai spune asta.
Fiindcă nu vrei să fie așa, nu înseamnă că nu va fi așa.
Fiindca exact așa e. Un monstru mi-a mâncat părinții.
Un monstru îmi va mânca mereu părinții, dacă nu-l omori.
Mi-ar plăcea să cred că-i un monstru sub patul tău, fetițo.
Cel mai fericit am fost când am crezut
- în ceva imposibil. - Vei fi foarte fericit.
Sunt Brenda Bautista, de la asistență socială.
- Tu ești tatăl Aurorei... - Da.
Aurora.
Am avut programare.
Da?
Dacă dorești, vă pot lăsa puțin să vă pregătiți.
Nu se va întâmpla prea repede. Va trebui să reprogramăm.
- E provocator să fii părinte. - Mai ales unul adoptiv.
Da. Mai ales un părinte adoptiv.
Suntem prima familie din viața ei de după cele întâmplate.
Și încrederea e necesară în asemenea momente.
A treia familie.
Tu ești a treia familie adoptivă. Au discutat cu tine asta, nu?
- Și știi asta, nu? - Da, normal.
Mă refer la faptul că suntem prima familie
ce a intrat în viața ei de după ultima familie.
Și mereu am fost... Îmi pare rău.
Sunt puțin răcit. Cu toții suntem răciți aici.
N-ar trebui să vii mai aproape sau să intri.
- Speram să merg la baie. - Nu.
Ar trebui să-ți spun asta și nu-mi place s-o fac
fiindcă știu cum sună,
dar dacă nu poți ajunge la programări, o să se consemneze în dosearul tău.
Brenda, știai cum sună
- și ai spus-o oricum. - Știu. Nu-i o amenințare.
Știu. Să reprogramăm. Scuze pentru incoveniențe.
Pa. Să te speli pe mână.
Nu-i asistentul tău social.
Nu-i tatăl ei adoptiv.
Asta-i a treia ta familie.
- Câte familii ți-a mâncat monstrul? - Pe toate.
- Pe toate? Și nu te-a crezut nimeni? - Nu.
Poate abordăm situația științific. Copiii sunt oameni de știință.
Nu vă jucați, experimentați. Adunați date. Analizați.
Dar mintea ta-i plină de prositi și Moș Crăciun încât nu știi ce-i real.
- Știu ce-i real. - Nu.
- Crezi că știi. - Tu crezi că știi.
De unde a apărut monstrul?
Mi l-am dorit.
Mi-am pus o dorință la o stea căzătoare,
așa cum mi-am dorit ca tu să-l omori.
Dorința nu-i o dovadă științifică, bazată pe gândire, fetițo.
De ce ți l-ai dorit?
Voiam să-mi mănânce părinții.
De ce ai vrut un monstru să-ți mănânce părinții?
Nu erau prea drăguți cu mine.
Ești nervoasă pe părinți.
Ți-ai dorit să dispară așa că ți-ai dorit o dorință
pe care ți-ai fi dorit să n-o fi dorit.
Toți părinții tăi n-au fost drăguți?
- Unii dintre ei au fost. - Atunci de ce i-a mâncat monstrul?
Încerca să mă mănânce pe mine.
Ce ai făcut?
Ai văzut ceva ce nu trebuia?
Ce te face așa gustoasă, Erora?
- Aurora. - Arora.
- Aurora. - Erora.
- Aurora. - Da. Aurora.
- Sunt rea. - Cine a spus că ești rea?
Știe că sunt rea.
Îmi tot mănânca familia fiindcă nu merit să am una.
Am întâlnit oameni răi. Crede-mă, nu ești un om rău.
Unde-i monstrul tău acum?
- Doarme pe timp de zi. - Sub patul tău?
Sub podeaua de sub patul meu.
Iese afară doar noaptea și încearcă să mă mănânce.
Nu se oprește până n-o face. Ar trebui să-l omori înainte s-o facă.
- Ai încercat să-ți dorești să dispară? - N-a funcționat, evident.
Să zicem că-l omor. Ce faci atunci? Unde mergi?
Sunt locuri unde ajung copiii aflați în situația ta.
Dacă mă pot prinde.
N-ai altă familie?
Nu.
Tu ai?
Nu ți-ar duce dorul nimeni dacă ai dispărea?
Nu.
Au fost toți mâncați.
Ție ți-ar duce dorul cineva dacă ai dispărea?
Mie mi-ai lipsi dacă ai dispărea.
- Ce-i în valiză? - „Cine-i în valiză?”
- E micuța? - E cel mare.
Asta-i micuța.
A omorât-o. Tu l-ai omorât.
- L-am înapoiat expeditorului. - Am trimis doi.
Am văzut doar pe cel trimis să mă omoare.
- Lapsang souchong. Vrei? - Da, te rog.
N-am trimis pe nimeni să te omoare.
Îți cer să fii sincer. Cine încerca să omoare pe cine
și se poate susține c-a fost autoapărare?
Fiindcă nimeni nu trebuia să te omoare.
Poate că eu am atacat primul... ce mai contează.
Încercam doar să ajut.
Am văzut gestul ca o curtoazie profesională.
Credeam că-s generoasă.
Să trimiți pe cineva să omoare o fetiță?
Să trimit pe cineva să omoare un martor ce-ți știe fața și cu ce te ocupi.
Dacă vrei să mă judeci după cât de ușor aș omorî un copil, n-ai decât.
Eu mănânc un sandviș pentru ceai.
- O îndrumam pe fetiță. - Pari foarte pornit.
Fetița chiar te-a pornit cu gheparzii și babuinii.
Măcar așa, fapta-i consumată
și ai putea reprima emoția sau să te complaci în ea, cum vrei,
dar ar fi un lucru în minus de care să-ți faci griji.
Cu plăcere.
Mulțumesc.
Cu plăcere.
Pe bune, de data asta. Prima dată a fost cu sarcasm.
Ce s-a întâmplat cu al doilea pachet trimis?
Ai omorât-o și pe ea?
- Ce le voi spune familiilor? - N-am văzut niciodată al doilea pachet.
- Monstrul de sub pat a luat-o? - Da, așa spune.
Nimeni n-a auzit de părinți.
Nimeni nu știe nimic despre ei, dincolo de cele mai plictisitoare detalii.
Nici n-a fost fiica lor. Se pregăteau s-o adopte.
- Ce s-a întâmplat cu părinții biologici? - Au abandonat-o.
Și-au făcut bagajele și-au plecat.
Vezi vreun tipar? Eu văd un tipar.
Eu cred că știm cine a fost adevăratul monstru.
Eu omor monștri.
Nu te-a urmărit nimeni până acasă. Nimeni nu știe unde locuiești.
Cu toate astea, eu m-aș muta. Și am aflat cine vrea să te omoare.
Cine?
Toată lumea.
Toată lumea vrea să te omoare. E remarcabil.
Și în domeniul tău, inevitabil. Așa că felicitări.
Și condoleanțe.
Ea e puiul de babuin? Atunci cine-i în valiza mică?
N-am reușit să-l băgăm în aia mare.
„Noi”?
- Ți-am spus să aștepți acasă. - Nu voiai să mai vii acasă.
Voiai să mă abandonezi.
Pare să i se întâmple des asta.
Aurora, vino aici. Stai lângă mine.
Nu te cunosc.
- Voiai să pleci. - Nu ți-am spus niciodată că stau.
Te-am angajat. Ai acceptat banii.
Aurora, știi că sunt unele culturi
care nici nu recunosc pe cineva de vârsta ta ca fiind o persoană?
Individualitate întârziată, așa-i spun.
Ești un corp mic cu un suflet ce crește treptat,
ce devine eventual o persoană, dar încă nu-i una.
Așa că lasă persoanele reale să vorbească între ele.
- Sunt... - Nu. Tacă-ți gura.
Vrei un sandviș?
Nu mănâncă porc.
Evident treci printr-o fază acum.
Se vede asta. O traumă din copilărie. Oprește-te!
Fetița asta nu-i micuțul de tine
și faptul c-o ajuți nu te va repara pe tine.
Știu că se spune că nu poți rezolva traumele din copilărie
fără să ai un copil al tău.
Implicit, cei fără copii sunt defecți, un lucru cu care nu sunt de acord.
- Am să te opresc. - N-ai cum să oprești acest tren.
Va merge până la destinația finală.
Te-a angajat să faci ce?
Să omor monstrul de sub patul ei.
Monstrul ce i-a mâncat părinții adoptivi?
Și părinții biologici. Și toți părinții până la urmă.
Și femeie cu arma ce a venit pe geamul dormitorului.
- N-am văzut-o niciodată. - Am văzut-o eu.
Am văzut cum e mâncată.
- Nu știu ce să fac cu informația asta. - Vezi?
Cine a omorât femeia cu arma ce-a intrat pe geam în dormitorul tău?
- N-am văzut-o niciodată. - Monstrul de sub patul meu.
Nu ești singura cu monstru sub pat, Aurora.
Toată lumea care vrea să te omoare,
nu se vor opri până nu te omoară sau ești omorâtă.
Nu poți dormi în același pat de două ori.
Poate dormi în patul meu. Lasăm monstrul să-i mănânce.
Pleacă acum. Ieși din oraș. Nu te duce acasă.
Nu te duce la dim sum. Doar pleacă. Pleacă departe de toate astea.
- Bine ai revenit. Ca de obicei? - Da, te rog.
Femeie aia a spus că ai probleme.
Momentan, am două probleme. Să fim clari, tu ești una dintre ele.
Ai putea să fii tatăl meu.
Ai fi un tată bun.
Nu vreau să fiu tatăl tău, Erora. Toți tații tăi au murit.
Aurora.
O vedeam pe mama mea ca fiind cea mai frumoasă femeie din lume.
Într-o zi m-am uitat bine și am realizat că nu-i așa, deloc.
Dar creierul meu voia să creadă asta.
Nu-i o prostie?
Orice ai crede că vrei sau ai nevoie de la mine, nu-i ceea ce crezi,
ci doar creierul tău vrea ca tu să crezi asta.
Și orice aș crede că vreau sau am nevoie de la tine...
- E doar creierul care vrea să crezi asta? - Exact.
Nu ne prea cunoaștem.
- Mi te-am dorit. - Da, așa e.
Dar n-ai avut control asupra acestui lucru.
- Ba da. - Nu, n-ai avut.
- Ba da, am avut. - Nu, n-ai avut.
- Ba da. - Nu.
- Ba da. - Dar n-ai avut.
Eu...
- Pot lua loc? - N-aș face asta în locul tău.
E fiica ta?
- Da. - Nu.
- Nu mă îndoiesc de educația oferită... - Atunci n-o face.
Colțunași cu creveți. Gălușcă cu ciuperci.
Prăjitură dragon cu susan negru.
Gălușcă tip săculeț. Gălușcă cu supă.
Gălușcă tip iepure cu creveți.
Presupun că știi de ce-s aici.
- Presupun că eu sunt motivul. - Da. Tu, nu ea.
O poți ignora.
Am putea vorbi afară?
Doar ce-a ajuns mâncarea.
Faptul că-i aici n-o să-i oprească.
Vor trece de ea.
Nimeni nu știe că te-am văzut.
N-ar trebui să le spui?
Îți spun cum facem.
Cât timp mănâncă desertul, vin afară la tine.
Vom discuta ce avem de discutat.
Cum trebuie discutat.
Ce zici de asta?
Putem primi două cutii la pachet, vă rog?
Vei lăsa monstrul să-l prindă?
Un monstru.
Aurora. Pot intra?
Tata-i în sufragerie.
Mersi c-ai venit așa repede.
Îmi cer scuze pentru azi-dimineață.
Sper ca totul să aibă logică când termin de explicat.
- Nu erai răcit? - Nu.
Nu atinge podeaua.
- E lavă? - Nu, nu-i lavă.
Un monstru te va mânca dacă atingi podeaua.
- Mă consider avertizată. - Ai fi prima.
- Erora. - Aurora.
- Aurora.
Exact cum am spus. N-ar trebui să-i faci pe plac.
Crede că un monstru i-a mâncat toată familia.
Un monstru chiar mi-a mâncat toată familia.
Du-te și bagă-te-n pat. Așa cum ți-am arătat.
- Am multe gânduri. - Ia unul și spune-l.
Ia-l și nu te mai gândi la el și spune-l cu voce tare.
- Spune-l cu voce tare. - Vom muri cu toții.
E un gând ciudat.
Nu cred că familia fetiței a abandonat-o.
Nu prima familie. Nici a doua. Cu siguranță nici ultimii.
Nu cred c-au plecat pur și simplu. Cred că-s morți cu toții.
- Două familii? - Trei.
Nu-s tatăl acestei fete. Locuiesc vizavi, la 5B.
- De ce ai mințit? - N-am mințit.
Fetița a mințit. E o mincinoasă iscusită.
Doar ce-am cunoscut-o și cică un monstru i-a mâncat părinții
iar tu ai sunat la ușă.
Eu cred că ea crede că există un monstru.
Nu cred că minte în legătură cu asta. E doar iluzorie.
Dar e ceva care face ceva și vreau ca și tu să faci ceva.
Dacă-i cineva pe care poți suna... ar trebui să le spui
că circumstanțele-s disperate și imediate.
Ar trebui să le spui acum. Fiindcă suntem în mare pericol.
Tu, eu și fetița aia drăguță.
De ce crezi că suntem în pericol?
- De ce ai oprit luminile? - Vino aici.
Au urmărit-o acasă. Urmăresc clădirea.
Părinții ei adoptivi sunt dispăruți.
Ceva-i putred la mijloc.
Sunt Bautista.
E vreo mișcare pe afară?
Da. Sigur se întâmplă ceva aici.
- Ar trebui să vii aici. - Recepționat.
Cred că și-a văzut părinții omorâți și asta o face să vadă monștri.
Și ăia-s monștrii.
Poate ți-ar putea ea explica mai bine
fiindcă ei i s-au întâmplat astea și n-au nicio legătură cu mine.
Și bănuiesc...
între timp, tot așa, fără nicio legătură cu mine...
Vei răspunde?
Mă gândesc.
- Vrei să răspund eu? - Nu.
Răspund eu.
- Nu sta pe podea! - Treci sub pătura specială.
- De ce ești aici? - De ce ești tu aici?
Sunt cel puțin șase oameni afară
cu scopul de a-ți transforma corpul într-un leș de nerecunoscut.
Da...
Și i-ai condus aici ca Pied Piper.
- Ai avut fluier? - Nu unul fizic.
- Asta-i o ambuscadă. - Știu. Eu fac ambuscada.
Eu sunt haiducul aici.
Iar ceea ce fac ei e mai degrabă un asediu.
Da, copilul ăla n-o să supraviețuiască unui asediu.
E bine. FBI-ul e cu mine înăuntru și cheamă întăriri.
Sunt doar un vecin îngrijorat care stă la 5B.
E perfect.
Dumnezeule.
- M-am gândit mult la asta. - Serios? Mult?
Ce înseamnă mult la tine? Prin număr sau calitate?
Am auzit puține gânduri și toate proaste.
Sunt în pragul dacă nu peste pragul,
de ai convinge că familiile dispărute sunt lucrarea profesioniștilor.
S-ar putea termina foarte bine pentru mine.
Îl fac pe Peter să-l omoare pe Paul.
Nu știu cum să fiu mai clară de cum am fost deja.
Nu poți salva această fetiță.
Ți-a văzut fața. Mi-a văzut fața. Trebuie să moară.
Tot ce poți face acum e să te salvezi.
Mi-am făcut partea.
Un vecin îngrijorat.
Nu sunt de la asistență socială.
Sunt de la FBI.
Investigăm dispariția familiei Aurorei. Familiilor de fapt.
Ce se întâmplă în viața fetiței de până și FBI-ul investighează?
Normal, n-aș divulga ceea ce știm,
dar din moment ce nu știm nimic, aș putea să-ți spun ce știm.
N-avem nicio idee.
- A fost ceva ciudat la prima casă. - Cât de ciudat?
O sticlă deschisă de soluție împotriva suptului degetului
pe noptiera Aurorei.
Cineva i-a aplicat-o pe deget
și apoi a dispărut cu tot cu peria de aplicare,
care mai târziu a fost găsită pe podeaua de sub patul ei.
Cum a ajuns acolo, nimeni nu știe.
Poate un monstru a scuipat-o.
E ceva descurajator.
Am atins din greșeală podeaua.
Nu atinge podeaua. Te va mânca.
Nu atinge podeaua!
- Bine. - Nu atinge podeaua!
Isuse!
Chiar crede asta.
Da.
Pot vedea asta.
Treci sub pătura specială. Nu ieși până nu-ți spun eu.
Nu sta pe podea!
Nu-i amuzant.
- Vine după tine! - Taci!
- Unde ești? - În clădire. Imediat ajungem.
Tu ești?
Cine...
m-a împușcat?
Dă-mi arma.
- Câți sunt afară? - Am numărat doi.
- Și câți sunt înăuntru? - Am numărat doi.
Dă-mi arma înapoi.
Dă-te de pe podea.
- E un animal aici. - Ce ai zis?
Ceva mare.
N-o face!
Ce-i aia?
Dumnezeule! Ce se petrece?
Cred că ăla-i monstrul ce locuiește sub patul Aurorei.
- FBI! - Culcat!
- Aruncați armele! - Treceți la podea!
Culcat am zis!
- Nu. - Nu pot face asta.
Îmi pare rău. Nu se va întâmpla asta.
Culcat!
E ceva în podea!
Vecin îngrijorat, de la 5B.
- Te ocupi de fată? - Da.
Aș vrea să-mi cer scuze pentru tonul de mai devreme.
N-a fost prea profesional. Te rog, putem pleca?
- Trebuie să mergem. - Haide.
Să mergem. Ia-mă de pe podea. De ce nu mergem la mașină?
Când ajungem la mașină...
Ridică-i și scoate-i de aici. E ceva în podea.
- Dumnezeule. - Nu.
Dumnezeule! E ceva în podea.
E ceva în podea...
Erora.
Erora!
Aurora.
- I-a mâncat pe toți? - Nu pe toți.
Doar pe ceilalți.
Nu, stai unde ești.
Mă crezi acum?
Da.
Ești cel mai fericit?
Nu-i cuvântul pe care l-aș folosi.
Ieșim pe geam și coborâm pe scara de incendiu.
Gata?
Ți-am spus eu.
N-am avut gust prea bun.
Aurora.
Nu intra aici.
Am venit s-o salvez pe Aurora.
Aurora, nu poți sta aici. Nu-i în siguranță.
Vino cu mine. Voi avea grijă de tine.
Nu sta pe podea.
Nu trebuie să faci ce crezi că trebuie să faci.
Dar trebuie să nu mai stai pe podea.
Aurora...
va fi mai ușor pentru tine decât e pentru el.
Mamă, nu sta pe podea!
Nu-mi spune așa. Mă doare.
Te va mânca.
Ce mă va mânca, Aurora?
Mamă...
Nu vrea să te mănânce, Aurora.
E monstrul tău.
E monstrul meu.
Tu ți l-ai dorit.
Trebuie să trăiești cu el.
Și pe tine te-am dorit.
Plecăm, Aurora.
Nici nu-mi poți rosti numele.
Și eu nici nu-ți știu numele.
Te gândești tu la ceva cum să-mi spui.
Iar eu îți voi spune „fetița”.
Oprește-te!